Hyvää iltaa. Hyvää iltaa. Hyvää iltaa.
Tervehdys, kaverit.
Kiitos, kun tulitte.
No niin. Meillä on pitkä matka edessämme, joten olkaahan valmiina.
Niinpä niin... Istukaa nyt paikoillenne.
Yksi... kaksi... kolme.
Suomennos: Sisazka
Oikoluku: Sisazka
- Hän on ensimmäinen naiskilpailija. - Mutta hän ei oikeastaan voittanut.
Hän ylitti maaliviivan ensimmäisenä. Se on niin jännittävää.
Ei läheskään niin jännittävää, kuin äitisi ylittäminen.
Luulenpa, että voimme kaikki jättää tuon huomiotta.
Mitä tuo mies oikein tekee?
- Jackson! - Rouva? - Mitä minä sanoin sinulle?
Laita kameliat etuoven eteen pois sateesta ennen kuin vieraat saapuvat!
- Furber. - Rouva? - Pelasta kaikki -
Jacksonin järkyttävät oksat ja lähetä ne rouva Holboroughille, -
joka on ystävällisesti luvannut lampaankoiven päivälliseksi. Jonka sinä noudat, Marion.
Mutta Reverend Burton on pyytänyt minua kuivattamaan lähdettä.
- Minulla on kädet aivan täynnä. - Minä menen.
George-setä on lähettänyt mitä värisyttävämpiä lehtileikkeitä -
- ystävänpäivän murhasta. - Hilda.
Seitsemän kauhistunutta miestä niitettiin maahan automaattiaseiden luotisateessa.
Asiaa pahensivat vielä kulkukoirat, jotka tulivat latkimaan hyytynyttä verta.
- Hilda... - Pirun koirat! Hurtat helvetistä!
Lampaankoipi! Heti.
Miksi me yritämme naittaa häntä herrasväelle kun hän selvästi ottaa mieluummin hautausurakoitsijan.
Istumajärjestys. Laitan Sarahin vasemmalle ja Philipin oikealle puolellesi, -
joten ole kiltti ja yritä vaikuttaa sivistyneeltä.
Selvä. Minäpä menen harjoittelemaan keskustelutaitoani.
Siitä saattaa tulla epämiellyttävä ateria.
Kaikkihan me tiedämme Sarahin suosivan vihreämpiä laidunmaita.
Samalla kun veljesi kylvää hukkakauraa Etelä-Ranskassa lutkansa kanssa?
Ei. Pidämme tulisijat lämpiminä siihen saakka, kunnes hänen korkeutensa vaeltelee kotiin.
- Niin kuin isä teki? - Kyllä. Niin kuin isä teki.
Minulla on uutisia kaikille!
- Voitteko hyvin, sir? - En. Voitko sinä?
- Pärjäilen, sir. - Niinpä niin. Niin sitä pitää.
Niin sitä pitää? Ne näyttävät siltä kuin odottaisivat teloitusryhmää.
- Etkö saa niitä luontevammiksi? - Ehkäpä viimeinen ateria ja tupakka?
En voi uskoa tätä. Et ikinä arvaa.
Houdini pakeni kiinalaisesta vesikidutuksesta vain kuollakseen puhjenneeseen umpilisäkkeeseen.
Kamalaa! Ja äiti sai sähkeen.
"Herra ja rouva Whittaker". Siis äitisi.
- Mitä siinä sanotaan, isä? - Ehkäpä äitisi pitäisi lukea tämä ensin.
Voi! Se tyhmä, tyhmä poika!
Mitä on tapahtunut? Onko tapahtunut onnettomuus?
- Se on Johnilta. Hän on mennyt naimisiin sen... - Ranskattaren?
Valokuvaajan?
- Farmaseutin? - Miksi sinä virnuilet?
Hymyilen leveästi. Yksi tästä perheestä saa itse asiassa olla onnellinen.
Älä ole naurettava! Emme tiedä mitään siitä naisesta. Furber!
- Furber! Ei kai taas! - Rouva.
- Luoja olkoon armollinen. - John-herra palaa kotiin... vaimonsa kanssa.
Niin. Heidän laukkunsa saapuivat juuri. Onneksi olkoon, rouva.
Harkitsen, olenko onnellinen. Siivoa tämä sotku ja käske kokin lähettää kinkkua.
- Tämä tuli Doverista. He ovat puolimatkassa. - Niin, Furber. Naamioi lampaankoipi kinkuksi.
- Ne ovat hyvin teräviä, älä loukkaa itseäsi. - John on nainut luntun. Jännittävää!
Siellä se on. Sellainen maalaismökki.
Voi luoja, se on valtava.
Niin, valehtelin mauttoman koreista istutuksista ja lihavista pienistä lapsista.
- Onko raskasta uida vallihaudan yli? - Huijausta, kultaseni.
Huijausta.
Ai niin muuten, tupakointi... Kielletty. Nähtävästi se saa atsaleat nuutumaan.
- En ymmärrä. Puhu englantia. - Kaikki tulee ilmi, kultaseni.
Anna autoni ohjauspyörä takaisin. Palaan Detroitiin.
Kuinka romanttista! Siinä he tulevat. Voi, Furber!
John-herra vaimoineen saapuu.
- En näe heitä. - Putkinäkösi.
- Hymyile, Marion. - Minua ei hymyilytä.
Olet englantilainen, kultaseni. Teeskentele.
Tuhlaajapoika saapuu sepeli lentäen.
Isä! Olet ajanut partasi.
Tervetuloa, rouva.
Näytät upealta.
Ihanaa nähdä sinua.
Voi kultaseni. Olen pahoillani, anteeksi.
Tässä on vaimoni, Larita.
Rouva Whittaker, ilo on kokonaan minun puolellani.
- Ai, olet amerikkalainen. - Ja tervetullut. Jim Whittaker. - Tämä on isäni.
Olen tullut tuntemaan monia maanmiehiäsi, Larita, -
ja täytyy sanoa, että on kunnia kun perheessä on yksi heistä.
Kiitos. Toivottavasti en tuota pettymystä.
- Kaukana siitä. - Ja kaksi pikku kiusankappaletta.
- Hilda ja Marion. - Etkö sinä ole nainen joka voitti Grand Prixin?
Kyllä, ensimmäinen palkinto, ennen hylkäämistä. Nähtävästi -
tarvitsen rintakarvat vaihtaakseni vaihteita Monacossa.
Näin sinut lehdessä. Leikkasin pääsi pois. Voisin kuolla!
Furber, tuo matkalaukku saliin ja olekin varovainen.
Marion... Juku, et ole lainkaan sellainen kuin kuvittelin.
Jotakuinkin vanhempi, oletan. Olen kamalan pahoillani siitä.
Ennen kuin pakkanen puraisee...
Odotan sitä, että saan tutustua Pandani äitiin.
Pelkäänpä, että huomaat minun olevan melko hankalan.
- Mitä sinä teet? - Kannan sinut maaliviivan yli.
Milon Venus, tässä on Detroitin Venukseni.
- Ai, hei. - Äiti on muuttanut vanhan lastenhuoneemme pukeutumishuoneeksi.
- En kutsuisi sitä pukeutumishuoneeksi, Hilda. - Mahtavaa. Likaisia muistoja pikku-Johnniesta.
- Meillä ei ollut aikaa rynnätä kuivaamoon. - Toivon vain, että voimme tehdä olosi mukavaksi.
Ei mitään hankaluutta. Viivymme vain muutaman päivän.
- Eikö niin, Johnnie? - Tietenkin. Ja seuraava yllätys.
Mikä ihme tuo on?
Mestarin ääni. Häälahja meiltä teille kaikille.
Jumalaista! Teidän olisi pitänyt mennä naimisiin jo vuosia sitten.
No niin, pikku kiusankappale. Pyörähtele nyt.
Huomaan, että olette suurten mestareiden taiteen tuntija.
Niin, vältämme niitä hinnalla millä hyvänsä.
Ai, mannermainen koulutus. Emme kaikki ole olleet yhtä onnekkaita.
Tunneperäinen kuvaus ranskalaisesta postipalvelusta, rouva Whittaker.
Älä nyt kutsu häntä rouva Whittakeriksi, vaan äidiksi.
En usko meidän olevan aivan valmiita siihen vielä.
Koska aika on selkeästi meitä vastaan, miksi et näyttäisi Laritalle lastenhuonetta?
Päivällinen on kahdeksalta.
- Etkö kertonut heille? - Yksi pommi kerrallaan, kulta.
Tämä ei ole reilua. Äitiparkasi. Kuinka pitkäksi aikaa jäämme?
Muutama päivä? Minä kannan tämän tämän perheen heikkoudet ja mitä saan? Muutaman päivän.
Katsokaa häntä. Mitä minun pitäisi tehdä tuon naiskoristeen kanssa?
- Hirttää hänet? - Minusta hän on ihastuttava.
- Luuletko, Hilda? No, voimme ottaa rennosti. - Hän ei ole sitä, mitä odotin.
- Hän on juuri sellainen kuin oletin. - Varmastikaan ei juuri sellainen.
- Hän ei ollut humalassa. - Olipa hauskaa, Jim.
- Vähennä jo ilveilyäsi. - Hän näyttää niin kalliilta.
- Hyvin kalliilta. - Minä pidän hänestä.
Niin, Jim. Kaikkihan me tiedämme mistä sinä pidät.
Äiti!
Meidät palautettiin takaisin kohtuun.
- Ja niin miellyttävän lämmintä. - Säästäjä itse teossa.
Hän pitää puolta taloa suljettuna säästääkseen lämmityksessä.
Se selittää jäisen vastaanoton.
No, kultaseni. Annahan kun lämmitän sinua.
- No? - Hän on ihastuttava. Olen ylpeä sinusta.
- Kiitos, isä. - John? Kuinka pitkään on muutama päivä?
Äiti, haluaisimme löytää Laritan kanssa kodin Lontoosta.
- Tämähän on kotisi. - Heidän oman kotinsa.
Mutta Panda, me tarvitsemme sinua täällä.
Sen jälkeen kun lähdit Rivieralle, meidän piti irtisanoa kuusi ihmistä lisää.
Olisit vain kuunnellut minua ja hankkinut koneita.
Olisiko se ollut hyvä ajatus? Voisin pyörittää koko paikkaa yhdellä kädellä.
Onnittelut oivalluskyvystäsi ja spontaaniudestasi.
Sarah ja Philip tulevat tänään päivälliselle ja minulla on istumajärjestys -
joka saa kansainliitonkin hajoamaan.
- Tänään? Sehän on mahtavaa. - Älä ole niin häilyvä tunteissasi.
Sarah ei ehkä ole niin mukautuvainen, kuin luulet.
Höpö höpö. Hän tulee riemastumaan.
Jos äiti haluaisi niin epätoivoisesti, että naisin hänet, hän olisi kosinut itse.
- Kumma kyllä, olen samaa mieltä sisaresi kanssa. - Minusta olet väärässä.
Joissakin asioissa kyllä. Soita hänelle.
- Todellako? - Todella. - Todella.
Jos Edgar olisi täällä, hän tekisi sen miesten jutun.
Minkä? Juoksisi pakoon?
Siellä he tulevat!
Ja ruutulippu heilahtaa... Nopeaa toimintaa, John!
Minun olisi pitänyt kirjoittaa, mutta kaikki tapahtui niin nopeasti etten tiennyt missä olin.
Laritan sylissä, ilmeisesti.
- Ole kiltti, äläkä ole pettynyt. - Totta kai olen pettynyt!
Mutta sano että olet onnellinen, niin saat anteeksi.
Olet huippu, olet Mahatma Gandhi!
Panda, älähän vielä innostu.
- Emme hitossa. - Onko minulla mennyt jotain ohi? - Anna nukkuvien lehmien seisoa.
- Senkin säheltäjä. - Sääntö yksi, pukkaa nukkuvaa lehmää.
Sääntö kaksi, mene pois edestä.
Sääntö kolme, muista sääntö kaksi.
Sarah! Ihanaa nähdä sinua.
Kuulin, ettei isäparallasi ole oikein hyvä päivä.
Pelkäänpä, ettei. Hän lähetti rakkaita terveisiä.
Voin vain sanoa, että olet sinä aika tekijä, kun kestät tällaista.
En jättäisi tilaisuutta käyttämättä. Larita on aika kaunis nimi.
Niin. Sopii musiikkikomediaan. Hilda!
- Kuulostaa siltä, että lehmä on aika huonona. - Lähetin kukkia.
- Ja sekö söi ne? - Oho. Osuma.
- Hyvää iltaa kaikille. - Kukaan ei kertonut, että tänään pukeudutaan hassusti.
Miksi sitten tulit kuin kylähullu?
Taidan olla jumissa.
Anna minun auttaa sen kanssa.
- Pyhä äiti. - Panda?
Saat anteeksi... kymmenkertaisesti.
Sarah Hurst, haluaisin esitellä vaimoni Larita Whittakerin.
Jukra, että pidän sen soinnista.
Sarah... lopultakin.
- Johnnie puhuu sinusta koko ajan. - Kuinka kiusallista sinulle.
- Toivottavasti voimme olla ystäviä. - Me olemme jo. Onnittelut.
Minäkin haluaisin olla ystävä.
- Larita, tässä on rasittava veljeni... - Kunniaton Philip Hurst.
Lumoutunut, ihana leidi. Todellakin.
Philip, saattaisitko minut sisälle?
Tietenkin, kaunis pikku Makkarasormeni.
Sepä lisäsi ruokahaluani. Siirtyisimmekö ruokasaliin?
- Ja nostetaan malja kauniille morsiamelleni. - Olisimmepa tienneet häävastaanotosta, -
olisimme verhoutuneet taftiin!
Hän on kuin hukkuva, ja melkoisen tyytyväinen kun lopetat pyristelyn.
Niin, John, osallistuivatko Laritan vanhemmat häihin?
- Lisää kaalia, rouva? - Sinulla on paljon tekemistä, Larita. Sinähän ratsastat?
Veneillä, autoilla vai lentokoneilla?
- Ei, vaan hevosilla, hölmö. - Ai hevosilla.
Viallinen ohjaus ja epäluotettavat jarrut.
- Varastan tuon Stirrup Cupia varten. - Stirrup mitä? - Cupia.
Philipin ja Sarahin perhe isännöi jahtia aina marraskuussa.
Odotahan, kun tapaat heidän isänsä, lordi Hurstin. Hän on kamala.
- Entä lady Hurst? - Oli kamala, ennen kuin hän... lopetti.
- Lopetti minkä? - Elämisen. - Olen kovin pahoillani.
Isän polion ja Philipin lehmien kaatamismanian välissä...
- Voisimmeko jo antaa lehmien olla? - Luulen, että annamme ketulle lomaa tänä vuonna.
- Ei siis jahtia? - Rouva Winston antoi satulansa. Olen vahannut sen.
Olen juoninut isänne kanssa, että tekisimme Johnista jahtimestarin.
Ihmiset tulevat läheltä ja kaukaa. Olisi harmi tuottaa heille pettymys.
- Hyvin ajattelevaista, äiti. - Sinähän otaksuttavasti metsästät, Larita?
Teeskentelijöitä, juoruja vai puolustuskyvyttömiä eläimiä?
- Bravo! - Et saa häntä aloittamaan.
Meillä on toinenkin tunnontarkka vastustaja, isä.
Sielunveli! Vastustatteko sitä sirkusta vai lahtaamista, hyvä herra?
Tuen Sheppardin asemaa pasifismissa.
Onneksi olkoon. No, milloin verilöyly alkaa?
Sotalesken revyyn jälkeen, mutta ennen käsityöläisnäyttelyä, -
- koiranäytöksen ja ammunnan välissä. - Äläkä unohda kohokohtaa.
Äidin joulutanssiaiset kruunaavat koko sesongin.
Hän on tilannut oikein erikoisia japanilaisia lyhtyjä.
- Japanista? - Ei, Fortnum & Mason'silta.
Juuri niin. Valmistaudu pyörremyrskyyn, Larita.
Henkeäni salpaa jo nyt.
- En selviydy jouluun saakka. - Ei sinun tarvitsekaan.
En selviydy aamiaisesta. Mitä me oikein söimme?
Kokkareista harmaanruskeaa keitosta?
Juuri niin. Sitä sanaa etsinkin... harskea.
Siitä minulla ei ole aavistustakaan. Mutta se on talon erikoisuus.
Tulossa! Oletko tavannut kaimani? Hän on todella hyvä sängyssä.
- He kuulevat sinut. - En välitä siitä.
- Minä välitän. - Tiedän, että tarvitsemme lämmitystä, mutta älä viitsi polttaa.
Äiti on selvännäkijä niissä asioissa.
Minä inhoan häntä, Johnnie.
Olen kullankaivaja, kaivautumassa tänne opportunistien maasta.
Isäsi on kuitenkin mielenkiintoinen tapaus.
- Hiljaisen ivallinen. Pidän miehessä siitä. - Et saa siitä kehuja tämän katon alla.
Isä ei tullut tulitauon jälkeen suoraan kotiin.
Hän seikkaili ympäri Ranskaa ja Italiaa, juopotteli ja harrasti naissuhteita.
Monet miehet tekivät niin. Eivät osanneet asettua aloilleen.
- Miksi äitisi ei mennyt hänen peräänsä? - Kysymys on ylpeydestä.
Viimen isä harhaili kotiin. Se on vieläkin arka asia. Yritämme olla puhumatta siitä.
Paitsi julkisesti. Äidistä tuntuu, kuin hän olisi jäänyt jostakin paitsi.
Joka tietenkin tarkoittaa, että hän on jäänyt paitsi kaikesta.
Juuri niin. Sota ryösti kaikki hänen odotuksensa.
Äiti katsoo kerran kaltaiseesi naiseen...
Huora ryöstöretkellä lastenhuoneessa...
Herkullinen jalkavaimo... jolla on maukkaat korvat...
...nenä... ...kaula...
Voisin vaikka... syödä sinut.
Äskeisen aterian jälkeen en olisi edes yllättynyt.
Rakas Jumala, kiitos että toit Johnin ja hänen lunttunsa turvallisesti kotiin.
John...
- Miksi Larita on aina myöhässä? - Ei täydellisyyttä voi kiirehtiä.
- Edgar ei koskaan ollut myöhässä ruoalta. - Hän unohti viime aikoina muutaman.
Hyvää huomenta. Kuinka voimme näin ihanana päivänä?
Siinä hän on. Huomenta, kultaseni.
Mitä rouva haluaa aamiaiseksi?
Luulen, että rouva saa enemmän ravintoa päivätorkuillaan.
- Mutta se ei olisi yhtä hauskaa. - Ratsastathan kanssamme?
Kultaseni, luulen olevan jo korkea aika -
äitisi ja minun pitää kahdenkeskinen juttutuokio.
- Tyttöjen kesken. - Ihastuttavaa.
Mikä pelottava ajatus.
Kaksi pallonpuoliskoa saman katon alla.
Papua-Uusi-Guinea, Intia, Argentiina.
En ole saanut matkustella, mutta maailma on tullut luokseni.
Oletko allerginen jollekin?
Siitepölylle. Mutta jos pidätän hengitystäni tarpeeksi kauan...
- Onpa omalaatuista. - Siksi meidän pitäisikin tutustua toisiimme.
- Mistä aloittaisimme? - Voisinko minä aloittaa?
Synnyin Detroitissa. Isäni työskenteli terästehtaassa.
Hän oli ensimmäisiä, jotka houkuteltiin Henry Fordille.
- Sieltä siis tulee rakkaus moottoreihin? - Niin, mutta rakastan myös eläimiä.
Olen kaupunkilaistyttö. Vien kananpojatkin eläinlääkärille.
Et voi olla herkkähermoinen karjan suhteen nyt kun asut maaseudulla.
Joka ei ole koskaan ollut suunnitelmissani. Olin onnekkaasti saamassa jalansijaa kilparadoilla -
kun törmäsin odottamattani johonkin vastustamattomaan.
Naimisiinmeno jälleen kerran oli aivan muuta kuin ajattelin.
Ymmärrän...
- Saanko kysyä? - Valitettavasti kuollut. Ei lapsia.
Mikä pettymys sinulle.
Hän kuitenkin piti sinusta huolta?
Kyllä, mutta hänen poismenoonsa liittyi paljonkin selvittämättömiä asioita.
Se kaunis auto. Täytyyhän sinulla olla omiakin tarpeita.
Olisin enemmän kuin iloinen keskustellessani tarpeistani, -
mutta luulen sinun hiukan pitkästyvän.
Auto on tuloni ainoa syy.
Joka tekee Lontoossa asumisen välttämättömäksi.
Mutta mitä John tekee kaupungissa?
Työtä. Ei se ole epätavallista.
John kasvoi maaseudulla, Larita.
Missä hän työskentelisi? Chalk Farmilla, ehkäpä? Tai St-Martin-In-The-Fieldsillä?
Tiedän, ettei tämä ole täydellistä joten kysynkin siksi neuvojasi.
Kuinka voisin saada kaikki tyytyväisiksi?
No... Sota-ajan kokemukset opettavat, että sinun on pidettävä matalaa profiilia -
- ja sovit joukkoon niin hyvin kuin pystyt.
- Onko täällä sotatila? - Ei... Ei välttämättä.
Australialainen mimosa. Kaunis.
Ja sitten brittijoukot avasivat tulen... Kuinka värisyttävää.
- Miten meni, äiti? - Loistavasti.
Loistavasti.
Pelkään myrskypilvien nousevan, rouva Whit.
- Älä maalaa piruja seinille, isä. Tämä on tulevaisuutta. - Spanner!
Isä, saanko esitellä Pandan uuden morsiamen.
- Ihana La-La-Larita. - Varohan, Philip.
Poikani on mestari liioittelemaan asioita, mutta tässä tapauksessa huomaan, -
hänen olleen täydellisen vilpitön, rouva Whittaker.
Aivan niin. Meitä on nyt kaksi.
Enää ei ole Whiteistä puutetta näillä seuduin.
No niin, astukaahan taaksepäin. Tässä on tulevaisuus.
John, voit viedä kultani kierrokselle.
Allergiat. Hänhän on kuin pallokala.
Häntä vain haluaa rutistaa ennen kuin hän poksahtaa.
Emäntä on ollut hiukan räjähdysherkkä tällä viikolla.
Hiton tinnitus vielä tappaa minut.
Minä pidän uudesta rouva Whitista. Muistuttaa hiukan sitä, mikä oli ennen sotaa.
On vain järkevämpi. Voit sanoa hänen johtavan omaa talouttaan.
- Hiljaa nyt, - Huomenta, Furber, Jackson, Millie ja...?
Keittäjä, en tiedä miksi sinua kutsuisin. Mikä nimesi on?
Beatrice.
Hyvä on. Se on Doris. Anteeksi, rouva.
Olen aina halunnut, että nimeni olisi Beatrice.
Beatrice, haittaisiko sinua jos tekisin aamiaiseni itse?
Pelkään, että tulen heräämään myöhemmin ja myöhemmin.
No... Jos se sopii teille, rouva Whit.
Mikähän on kellon tarkoitus? Kun soitan sitä, tulet luokseni etkä pyöri muualla.
Larita. Saanko vaihtaa sanasen? Tulepa nyt.
Olisitko kiltti ja välttäisit henkilökunnan kanssa lörpöttelyä?
On tarpeeksi työlästä pitää tämä sekalainen joukkio koossa.
Minulla oli loistava ranskalainen palvelijatar Pariisissa. Ehkä voisin pyytää hänet tänne?
Kiitos, mutta ei.
Pidän mieluummin englanninkielen tämän talouden ykköskielenä.
- Siellähän sinä olet. - Sillä lailla. Pelaako kukaan tennistä?
- Kyllä. Sinä. - John, koirakaan ei menisi ulos tänään.
- Sumu on hälvennyt, emmekä pelkää talvea. - Mene vain, kultaseni. Pelailen itsekseni.
Oikeasti. Minulla on vaikka mitä kivaa.
John! Palellumme tänne!
Antarctic Openin ensimmäinen päivä. Herra Whittaker syöttää.
- Täysosuma! - Tasatilanne.
Näen tasatilanteenne ja korotan kympillä.
Titanickin olisi osunut tuohon!
Sarah, nolaat perheen nimen. Minun täytyy tuhota sinut.
Hyvä Jumala! Mikä sinua vaivaa? Ei! Lopeta!
- Lopettakaa kaikki. Kuunnelkaa. - Tähdätkää kentän ilkiötä!
- Hieno rystylyönti. - Onko tuo rystylyönti kohteliaisuus?
Laurel ja Hardy astuvat maaliin. Tammavarsat asettuvat riviin.
Neiti Hilda Whittaker etsii kaikkein ihastuttavinta suitsittavakseen.
Erään naisen taivas. Se on yksinkertaisesti kaunis.
Rikki, likainen ja täysin käyttökelvoton.
Asioita jotka takaavat, että vaimoni pysyy kaukana.
- Saanko? - Ellet välitä käsiesi likaantumisesta.
Jos meillä Detroitissa puuttuu tahroja, hyvitämme sen lialla.
Oliko ensimmäinen miehesi niiltä seuduilta?
No, sana kiirii.
- Missä hän on nyt? - Kuollut.
Syöpä. Hän oli vain hiukan minua vanhempi.
Vietin hetken aikaa leikkien onnetonta leskeä mutta musta ei pukenut minua.
- Etkö sitten välittänyt hänestä? - Välitin liikaa.
Elämä vain ei ollut miehelle kovinkaan miellyttävä kokemus.
Valehtelisin jos sanoisin, etten ollut iloinen kun hän luovutti.
Jumala on koomikko joka näyttelee yleisölle, -
joka on liian peloissaan nauraakseen.
- Milloin viimeksi olit Ranskassa? - Juuri sodan jälkeen.
Henkilökohtaisella tiedustelumatkalla, jolla yritin varmistua -
mikä tarkasti ottaen oli se syy, jonka vuoksi nuoret miehet kuolivat.
Nähtävästi olen kadonneen sukupolven romantikko.
- Mitä menetit? - En ole aivan varma.
Terve. Tervehdys.
Kuka on pikku tankki? Kuka on söpö, pieni, julkea makkara?
Pyydän polvillani, tule pelaamaan kanssani.
Johnnie-kulta, tiedät kuinka paljon rakastan sinua, -
joten yritä nähdä tämä nyt parhaassa mahdollisessa valossa.
Hankin konekiväärin ja teloitan koko perheesi.
Harmittava takaisku. Luulin, että tulit isän kanssa toimeen.
Saatan tulla miesten kanssa toimeen.
Mutta tämä on kamalan masentavaa. Meillä ei ole mitään yksityisyyttä täällä.
En ole koskaan tarvinnut täällä yksityisyyttä. Tämä on kotini.
Mutta ei minun. Haluan kovasti saada oman.
Kaikki ajallaan, senkin pikku raakimus.
Olisit edes tuomarina. Philip riutuu ikävästä vuoksesi.
Jos olisin tiennyt, että pelaat tennistä, en olisi allekirjoittanut avioliittopapereita.
Ei lainkaan huono päivä tuolle.
Lukemiselle. Sulhaseni Edgar piiloutui aina kirjojen taakse.
Sinua tarvittiin tenniskentällä. John kyseli juuri sinua.
Haluaisitko nähdä kuvan hänestä? Edgaristani?
Poppy!
- Tuohan on Enrico Caruso. - Joka on kuollut, tiedän kyllä.
Mutta jos et katso nenää tai suuta, -
etkä korvia, yhdennäköisyys on silmiinpistävä.
- Minulla ei itse asiassa ole kuvaa Edgarista. - En haluaisi pidätellä sinua.
Ei, ei. Tietysti. Haluat uppoutua hyvään kirjaan.
- Poppy! - Oletko nähnyt petoa? - Koiraa?
Ei. En ole.
Poppy!
Voi Poppy-parka. Olen pahoillani.
Larita!
Minut lähetettiin kiusaamaan sinua. Autathan meitä muodostamaan parit?
Voi Hilda, en voi. Olen hyvä ainoastaan erien välissä.
- Me olemme nyt erien välissä. - Sinä et voi oikeasti haluta minua kentälle.
Philip! Mene hakemaan hänet.
Poppy!
- Mitä sinä teet? - Luen. Sodoma ja Gomorra: Raamatun kertomus.
Kuka antoi sinulle tällaista roskaa?
Mene etsimään koira! Larita!
Ole kiltti ja lakkaa antamasta tyttärelleni pornografista kirjallisuutta.
- Kyllä, tietenkin. - Ja olen ilmoittanut sinut ja Hildan -
esittämään Kuolevan Joutsenen Tanssin Sotaleskien revyyssä.
- Meillä on liian vähän ohjelmanumeroita. - Ihanaa. Teen mitä vain auttaakseni.
- Oletko nähnyt koiraa? - En. En vähään aikaan.
Ehkä se on ulkona nauttimassa auringonpaisteesta kuten kaikki muutkin.
Poppy!
Furber!
Se olittekin te, rouva. Olen pahoillani. Voinko tuoda jotakin?
- Lapion. - Lapio. Totta kai.
Mene hakemaan Philipille kuuma toti.
- Philip. Näytät niin... niin... - Jännitys tappaa minut.
- Poppy! Anteeksi. - Ei se mitään.
Veljesi on teräväpäinen typerys.
- Minne kaunis puumamme on piiloutunut? - Kirjan alle, olettaisin.
Toivoisin, ettei hän vetelehtisi sisällä noin paljon.
Jotkut ihmiset tappaisivat, että saisivat olla Laritan kanssa sisällä.
- Hän on erilainen kuin me muut. - Se on silti ärsyttävää.
Sinä olet urheilullinen, aina valmiina kaikkeen.
Minulla ei ole Larin kauneutta ja charmia ja älykkyyttä.
Hän on fiksu, vai mitä?
Fiksu. Ja ikävystynyt.
En ymmärrä sitä. Minä en ole ikävystynyt, sinä et ole eikä kukaan muukaan.
Isäsi on, aivan kuollakseen.
Isä syntyi ikävystyneenä. Vaivautuisipa Larita olemaan mukana.
Lakkaa pohtimasta asiaa, Panda.
Hänen piti teeskennellä kovasti eilen illalla. Mitä sinä vielä haluat?
John! John?
Totta puhuakseni, en koskaan pitänyt siitä. Kärttyinen, äreä pikku narttu.
En minäkään pidä koirista.
Poppy-parka. Sodan uhri.
Saanko sanoa suoraan, rouva?
Nämä ihmiset ratsastavat hevosilla. Useilla hevosilla.
Voisi olla suotuisa vaikutus tehdä samoin.
Ja minä kun luulin Detroitin olevan kova kaupunki.
Loppuiko hevoseltasi bensa?
John, älä satuta sitä.
Kaukana siitä. Jahti on tulossa. Pikku otusparka ansaitsee uuden alun.
Mene nyt.
Meillä on niin paljon opittavaa toisistamme.
Ansioluetteloni. Puron takana ovat Sarahin maat.
Äiti kuvitteli aina, että yhdistäisimme voimamme ja valtaisimme Surreyn.
Entä tuo jalkaväki tuolla?
Se on Davis, lordi Hurstin miehiä. Ja siellä on lordi Hurst.
Muistuttaa paljon anoppiani.
Mitähän hittoa he kartoittavat?
Harmittaako sinua, kun et nainut Sarahia?
Ei tietenkään. Emme ole nähneet toisiamme alasti sen jälkeen kun olimme yksivuotiaita.
Hän on osa... maisemaa.
Kestäthän vielä hiukan kauemmin?
Kuinka paljon on hiukan? Äläkä sano, että se on taas kaksi viikkoa.
Täällä on Sotalesken revyy, käsityönäyttely, -
- metsästys, muistotilaisuus... - Mikä muistotilaisuus?
Ystävät, olemme kokoontuneet tänään tänne -
muistelemaan kadonnutta ystäväämme, Poppya. Voi, Poppy.
Minne oletkin päättänyt siemenesi kylvää, -
rukoilemme, että kukoistat.
Rukoilemme, että olet mennyt parempaan paikkaan.
Harmi kyllä, emme tarkalleen tiedä missä se paikka on.
Kuitenkin nyt muistopuhe Emily Dickinsonilta, ilon kuningattarelta.
"Koska en voinut kuolemaa pysäyttää, se pysähtyi vuokseni."
"Vaunut kuljettivat vain meidät ja kuolemattomuutemme."
Tai ehkä vaunut eivät pysähtyneetkään ja Poppy liiskaantui.
Kaavittiin tieltä ja laitettiin makkaraksi.
Hilda!
Kiitos, herra Gribble.
Nyt, hyvät naiset ja herrat, pojat ja tytöt, -
tässä on Reverend Burton and Marion Whittaker, -
esiintymässä saksien kanssa näytelmässä "Samson ja Delilah".
Kuunnelkaa! Mieheni kuuluu kuorsaavan.
Mitä hittoa Delilahille on tapahtunut? Hän näyttää aivan appelsiinisäkiltä.
Hiivin hänen anturoidensa luo ja poistan hänen suuret rakkulansa.
- Olipa hulvatonta. - Tämän piti olla tragedia.
Siinä tapauksessa onnistuit paremmin kuin ikinä unelmoit.
Isälläsi näyttää olevan ihailija.
Älä käsitä väärin. Hän oli kuin taivaanlahja äidin viimeisinä kuukausina.
Joskus ihmettelen, missä he olisivat ilman toisiaan.
Marion, suuret rakkulani kaipaavat kamalasti siistimistä.
En pilkkaisi näyttelijöitä, pienet kuolevat joutseneni. Olette seuraavia.
Olen kannustanut tyttöjäni esittämään jotakin nykyaikaista.
Hildalla ja minulla näyttää olevan taitoja can-caniin.
Perinteinen can-can, ilman alusvaatteita?
- Philip! - Mitä vain vuoksesi, Philip.
- Niin, mitä vain. - Sehän tietää vain rahaa sotaleskille.
- Kaksinkertaistan lahjoitukseni. - Voi, Pinkie.
Olkaapa valmiina, hyvät herrat.
Suoraan iloisesta Pariisista, -
tulevat neiti Hilda Whittaker -
ja ensimmäistä kertaa esiintyvä rouva John Whittaker -
jotka esittävät 'The Can-Canin'!
Onko tämä vain kuvittelua, vai tanssiiko tyttäresi ilman pikkupöksyjä?
Bravo!
- Ei se ole Larin syy. - Hän sanoi että kuuluu perinteeseen.
Philip sen sanoi, ei Larita. Ja se oli vitsi.
Jokainenhan sen ymmärsi paitsi tämä Piia Pöksytön tässä.
Hilda ei ole niin kokenut kuin vaimosi, John. Kukaan ei ole.
Jos et ole valmistautunut puhumaan hänelle suoraan, niin minä olen.
Älä ole naurettava, Marion. Poltat näppisi.
- Lordi Hurst ei koskaan enää puhu minulle. - Hölynpölyä. Näin teidät pelloilla.
Harjoittelemassa hyppäämistä jahtia varten.
Olen täysin nöyryytetty. En koskaan saa aviomiestä.
Tämän illan jälkeen tuntuu siltä, että heitä on jonoksi asti.
Vihaan häntä! Vihaan, vihaan!
Ennakkotiedot ovat sensaatiomaisia, rouva John.
Tuntuuko minusta vain siltä, vai kolisevatko ruokailuvälineet tänään erityisen kovaa?
En tiedä, kuinka monta kertaa minun on sanottava tämä, Hilda. Olen pahoillani.
- Helppohan sinun on sanoa. - Yllättävän vaikeaa ollakseen helppoa.
- Sinä hymyilet, Jim. - Luoja armahtakoon, tuuli saattaa kääntyä.
Hilda, jos olisin aavistanutkaan, että otit minut vakavasti...
Olisit edes yrittänyt nauttia siitä vähemmän.
Minulla oli alushousut. Minulla oli hauskaa.
Ei ole reilua. Sinulla on kaksi aviomiestä, minulla ei yhtään.
- Teknisesti ottaen minulla on yksi. - Mutta sinulla on ollut kaksi.
Minulla oli kaksi kenkää, ja se on käytännöllisempää.
Uskallanpa sanoa, että olet käyttänyt loppuun useammankin.
- John... - Marion, Laritan ensimmäinen mies kuoli syöpään. Älä ole noin sydämetön.
Usko pois, Marion, että osaan arvostaa sen tuskan, -
näkemistä, kun rakastettu lipuu pois käsistä.
Kehtaakin! Teidän pitäisi kuulla, mitä hänestä puhutaan kylässä.
Lopetetaanpas nyt ilkeily, eikö niin?
Pitääkö paikkansa, että sinulla on ollut niin monta rakastajaa kuin puhutaan?
Ei tietenkään se ole totta, rouva Whittaker.
Tuskin kukaan heistä edes rakasti minua.
Tuo oli aiheetonta. Ymmärrän, että se oli vitsi, mutta silti...
- Heitit minut susille. - Marion tuskin muistuttaa sutta.
Hyvä on, heitit minut sitten myyrille. Kummin vain, jätit minut oman onneni nojaan.
Sisaresi tarvitsevat hillintää.
Hillintää? Hilda menettää hermonsa kerran ja on melkein kypsä laitoshoitoon.
Ja Marion-parka... Edgar poikkeaa lainaamaan kupin sokeria, -
ja äiti kaiverruttaa hänen nimensä perhehautaan.
- Olen pahoillani, mutta se on oikeasti huvittavaa. - Hulvatonta.
Tervetuloa kivettyneeseen sirkukseen.
Näe käärmeihminen, joka ei taivu enää.
Lopeta sitten. Ole oma itsesi. Anna heidän elää loitsussasi.
Olet tietysti oikeassa. Olen tekopyhä, esitän jotakuta muuta.
Erityisesti silloin, kun mikään ei onnistu.
Mitä hittoa tuo koira on löytänyt?
- Pilot, mitä sinulla on siellä? - Kuinka niin et voinut kertoa meille?
Marion, se oli vahinko. Olen täällä heikoilla jäillä.
Ja usko pois, menin paniikkiin. Ja vielä kerran, olen tosi, tosi pahoillani.
Miten saatoit tehdä sen? Miten saatoit?
Oletan, että hän istui koko painollaan chihuahuan päälle.
- Marion, ole kiltti. - John, onko sinulla mitään tekemistä tämän asian kanssa?
Ei ole. Olen ainut syyllinen Poppyn poismenoon.
Ja siitä lähtien olen ollut syyllisyyden vallassa.
Olkaa kilttejä ja antakaa minun ostaa teille uusi koira.
Olet ehkä pystynyt ostamaan rakkaitasi Yhdysvalloissa, -
mutta et pysty siihen Englannissa.
- Onpa valitettavaa. - Voisit edes osoittaa katumusta.
Olen täynnä katumusta. Hylkäsin juuri kutsun harrastelijateatteriin -
saadakseni teidät uskomaan vilpittömyyteni. Tämä ei tule liukuhihnalta. Olen pahoillani.
En voi muuttua. En teidän takianne. En kenenkään. En enää.
Enkä minä halua häntä toisenlaisena. Joten...
- Rouva, koira. - Älä tule. Mene pois.
Tiesin sen heti ensisilmäyksellä. Hän on tappaja.
- Hän istui tarkoituksella Poppy-paran päälle. - Älä höpötä. Tietenkään hän ei tehnyt niin.
Veljeni on naimisissa koiranmurhaajan kanssa. Siitä naisesta pitää päästä eroon.
- Hänet pitää laittaa avioerotuomioistuimeen. - Luoja ei rankaise avioerosta.
Luoja on kaikkivaltias, Marion. Hän rankaisee mistä haluaa.
- Mitä pikemmin he muuttavat, sen parempi. - Muuttavatko he? John ei mene minnekään.
Katsohan vain.
Epäreilua. Miksi minulla ei voi olla tällaista huonetta?
Voisin kuolla kateudesta.
Unohtaaksemme tämän traagisen tapahtuman, -
olemme valmistelleet nämä suurenmoiset huoneet teille, vai mitä, Jim?
Niin. Vaimoni haluaa teidän lepäävän rauhassa.
Ullakolta tuotiin jopa Johnnien vanha ystävä.
"Vanha uskollinen odottamassa herransa paluuta".
Nukuin aina tuon hölmön maalauksen alla.
Hyvin lohduttavaa, olen siitä varma, mutta meitä odotetaan takaisin Mayfairiin.
Mutta nämä ovat talon suurimmat huoneet.
- Ette löydä mitään samanlaista Lontoosta. - Siinä on järkeä. - Ainahan hänellä on.
Joskus en edes tiedä miksi yleensä vaelsit kotiin.
- Ja menettäisin kaiken hauskan? - Kokki haluaa ilmoittaa, että lintu on täytetty.
Mikä lintu?
Torstaisin on pyttipannua. En ole tehnyt mitään järjestelyjä.
Mutta minä olen.
Ymmärrystänne arvostaen ja sille upealle parisängylle.
Ajattelemme sinua aina kun käytämme sitä.
- Mitä me oikein juhlimme? - Kiitospäivää.
- Mistä me kiitämme? - Alkuperäisväestön tuhoa.
Kahden hienon kulttuurin rakastavaa liittoa.
- Kuten meitä. - Kuinka mannertenvälistä.
- En voi uskoa, että menit keittiöön. - Beatrice järjesti riidan.
- Mutta teknisesti ottaen nujersin hänet. - Kuka Beatrice on?
Kokkinne. Tai nykyisin apukokkini, siitä alkaen kun määrittelin cordon bleun.
Se on arvosana.
Furber. Vie vihannekset keittiöön ja käske kokin keittää ne.
Ei, Furber, kiitos vain. Luulen yllättäväni ruuansulatuskanavani.
Äiti, ellet pane pahaksesi, syön ateriani ennen kuin se jäähtyy.
- Furber, muutin mieleni. Tuo se takaisin. - Niin minäkin.
Kotkotikot!
Kyllä.
Tässä on vinkki, Hilda. Tie miehen sydämeen käy vatsan kautta. Tai äidin.
Larita, katso. Olen löytänyt toisenkin saman näköisen kuin Edgar.
- Marion, tämä on Fatty Arbuckle. - Joka on vankilassa, tiedän kyllä.
Mutta jos et huomioi poskia ja kuvittelet hänelle kaljun, -
yhdennäköisyys on silmiinpistävä.
Edgar on matkoilla rapakon takana, -
kylvämässä hukkakauraansa tai jotakin maatalouteen liittyvää.
- Hän on hyvä, se on myönnettävä. - Minusta sinä ylireagoit.
Lari? Lari!
Ei maljakkoa!
"Ottaen aurankukannuput ja mehiläisten suutelemat ruusut -
rajusti känsäisiin käsiinsä, hänen kuuma, kostea tulppaaninsa purskautti nautinnon jokensa..."
- Larita? - Aikainen joululahja.
- Sinulle, rakkaani. - Mitähän siellä on.
- No, se on... Se on... - Se on upea. - Se on hirveä.
Se olen minä. Poseerasin nuorelle espanjalaiselle. Ettekö tekin suorastaan rakasta sitä?
Hyvin vaikuttavaa, kultaseni, mutta en aivan näe sinua siinä.
- Näet kaiken muun. - Riisuuduitko ventovieraan edessä?
- Älä ole säälittävä. Tietenkin hän riisuutui. - Minusta se on epäpyhää.
Totta puhuen, Lari, en ole aivan varma -
hyväksynkö alastomuuttasi. Tiedäthän, ilman... ilman minua.
Eriskummallista. Mihin tarkasti ottaen pyrit?
Yritän vain päästä asioihin sisälle... äiti.
Hienoa! Sinähän ratsastat silloin kanssamme jahdissa, vai mitä?
Voin olla suostuteltavissa, jos maalaus jää.
- Jahti. - Maalaus. - Jahti. - Maalaus.
- Jahti! - Hyvä on.
Jahti.
Terve vaan.
Tervehdys kaikille. Hauska nähdä sinua. Richard.
Huomenta, Jim. Vuosisatojen varaslähtöjen jälkeen -
olemme viimeinkin onnistuneet pitämään ratsuväkemme yhdessä.
Onneksi olkoon. Vähimmäissopeutuvuuden liitto.
Pärjäät hyvin, lupaan sen. Kunhan muistat, -
että heti kun kohtaat Holboroughin pojan katseen, flirttaat aivan törkeästi.
Mutta Warwick Holboroughin korvat ovat kuin Cambridgen maljat.
Ja Philip on palkintona. Jos haluat miehen huomion, jätä hänet huomiotta.
Siipimutteri-Warwick ja Makkarasormi?
Mikä komea pari. He saavat lasten sijasta koiranpentuja.
Odotahan. Haluan sanoa jotakin.
Näen että menet hukkaan täällä.
Kun siltä tuntuu, soita minulle.
Jos löytäisin niskasi, vääntäisin ne nurin.
- Larita pitää silmäpeliä Philipin kanssa. - Larita on varsinainen houkuttelijatar.
- Hän haluaa Philipin itselleen. - Ei hän ole Philipistä kiinnostunut.
- Ei kukaan ole kiinnostunut Philipistä. - Minä olen.
- Kiipeä satulaan, Larita. - Ellei sinua haittaa, ajattelin antaa ketulle etumatkaa.
Lari, nouse nyt ponin selkään.
- Aivan kuin arvelinkin. - Sanoinhan, että ratsastan, ja pidän aina sanani.
Mitä?
- Mitä hän tekee? - Näyttäisi olevan voittokierros.
Tuossa lapsessa on jotakin villiä, jotakin niin tarttuvaa.
Hänhän lupasi ratsastaa.
Neiti Hilda, puhelu New Yorkista.
- George-setä? Luojan kiitos, ystävällinen ääni.
Niin, ja hän on täysi painajainen.
Niinkö? Kuinka himokasta.
- Sisään. - Äiti?
Haluan pyytää anteeksi tämänpäiväistä sotkua.
Se ei tosiaankaan ole tarpeen.
Larita teki selväksi paheksuntansa metsästystä kohtaan.
- Hänhän ratsasti, niin kuin lupasikin. - Meidän pitäisi -
kunnioittaa hänen mielikuvituksellista tapaansa pitää sanansa.
- Sinun pitäisi olla hänestä ylpeä. - Äiti, minusta tuntuu...
Minusta tuntuu, että Laritan ja minun pitäisi lähteä.
Ymmärrän. Hyvä on.
Voit ihan vapaasti poiketa silloin, kun huvittaa.
- Ala jo mennä. Nauti. - Älä ole tuollainen.
Olen pahoillani, kulta, mutta eikö äiti ollutkaan tarpeeksi kiltti?
Ota nämä, niillä pääset vaikka Konstantinopoliin saakka.
- Ja tällä Casablancaan- - Äiti, lopeta tuo.
Ei, vaan sinä lopetat. Älä ole noin lapsellinen.
Rahaa ei ole, John.
Ei mitään jäljellä. Ainoa mikä on tämän perheen ja konkurssin välissä, -
ovat nuo maanmittarit takapelloilla.
Lordi Hurst on tarjoutunut ostamaan 400 eekkeriä, että haastemies pysyy poissa.
Se on perintösi, John Whittaker, ja minä olen myymässä sitä.
- Minulla ei ollut aavistustakaan. - Ei... Eihän sinulla ollut.
Sinun piti huolehtia tilasta, kantaa vastuusi.
Mutta odottamatta sinulla olikin muuta.
Olen taistellut vuosien ajan miehen kanssa, joka ei välitä, -
odottaen sinun ottavan ohjat käsiisi.
Ei. Mene vain.
Mene Algeriaan kilpa-ajajasi kanssa.
En enää jaksa välittää.
Ei se mikään yllätys ole, John. Näethän sen itsekin.
- Äitisi on hyvin käytännöllinen. - Missä mielessä.
Sinä et aio palata. Isäsi on ollut poissa jo ikusuuksia.
Philip ei mene Hildan kanssa naimisiin. Kukaan ei nai Marionia.
Maan palstoittaminen ja naapureille myyminen on tyylikäs ratkaisu.
- Jotakuinkin katkeraa. - Olen myynyt oman menneisyyteni vapaasta tahdostani, -
ja se on viattomuuden huutokauppa, joka ei ole mukavaa tai kaunistakaan,
mutta se on realistista, jotakin jossa äitisi on loistava.
Mutta se on minun vastuuni.
Hyvä tavaton, kuinka olen ollutkaan niin sokea?
Talvihortensioita. Kuinka onnistuit?
Se on huolellinen sekoitus intohimoa, sinnikkyyttä ja hevosenlantaa.
Toivoin näkeväni vilahduksen uudesta morsiamesta.
Johnin vaimolla on hyvin oikullinen allergia.
- Mille hän on allerginen? - Kukille, Emma. Voitko uskoa?
Aika erikoinen sänkykumppanin valinta näille seuduille.
Johnin ja Sarahin välillä vain pitää saada asiat kuntoon.
Se olisi kuin ennen vanhaan.
Miksi nuo isot pandansilmät?
Minun on usein pitänyt kysyä sinulta jotakin, mutta en ole uskaltanut.
Älä sitten kysy.
Käyttäydyinkö minä mielestäsi kuin moukka, kun nain Laritan kertomatta sinulle?
Et tietenkään. Tartuit tilaisuuteen ja menit naimisiin rakkaudesta. Kunnioitan sinua siksi.
Jos olisimme menneet naimisiin, se olisi tapahtunut ystävyydestä ja mukavuussyistä.
- Olisiko? - Kyllä. Me tunnemme toisemme liian hyvin.
Haluan avioliitossani olevan jännitystä, romantiikkaa, intohimoisia rakkauskirjeitä.
- Olisin voinut kirjoittaa rakkauskirjeitä. - Mutta et kirjoittanut, vai mitä?
- Rakastin sinua kuitenkin. - John, lopeta.
Hän on hyvin erilainen, kuin se mies jonka tapasin Ranskassa.
Poika. Sama, suloinen poika.
Onko se totta, mitä vaimosi sanoo? Aiotteko myydä maat?
Ollakseni täysin rehellinen, minulla ei ollut hämärintäkään aavistusta.
Mutta tämä on kotisi, yhteisösi.
- Eikö se merkitse mitään? - Ei.
Olet musta hevonen.
Oletko laittanut merkille, montako ikäistäni miestä tässä kylässä on?
Neljäkymmentä vuotta sitten me kaikki lupasimme palvella maata.
Allekirjoitimme lupauksen yhdessä.
Veljeni, ystäväni, henkilökunta...
Kaikki kaatuivat etujoukoissa.
Luulin, että upseerit pidettiin turvassa toimistotöissä.
Se oli selviytymispropagandaa.
Kapteenina minun tehtäväni oli saada heidät kaikki pois juoksuhaudoista.
Ensimmäisen hyökkäyksemme ensimmäisten neljän minuutin aikana -
20000 miestä kuoli.
Thowertonilaiset, tuosta vähän matkan päästä...
Heidän asemapaikkansa oli Marokossa.
Kapteeni toi heidät kaikki kotiin.
Minä en tuonut ainuttakaan miestä takaisin.
- Koko kylä kuoli. - Luulen, että elämässäsi on vielä valonpilkahduksiakin.
Jos onkin, ne eivät saa sijaa lemmikkieläinten hautausmailta ja japanilaisilta lyhdyiltä.
- Miksi palasit? - Ei ollut vaihtoehtoja.
Iltaa, rouva. Mitä haluatte?
Hän tuli hakemaan sinua?
- Miksi valhe? - Hänen mielestään "harhailla kotiin" kuulosti paremmalta.
Ja suoraan sanottuna en enää välittänyt.
Vihaan uusia pelejä. Liian monta palloa. En saa uppoamaan yhtään.
- Upota hiukan giniä, Makkarasormi. - En koskaan, ikinä voita.
Hyvin tehty.
Lopeta sen imeminen. Tule auttamaan. Tule, Pops.
No niin, neitiseni, rauhoitupa nyt.
Puhdistetaanpa pöytä, pennut.
Saanko?
Toivoin voivani vaihtaa sanasen.
Tämä on ollut todella kiireinen päivä, en jaksa ajatella enää mitään muuta.
Tietenkin, tietenkin. Tiedän, että olet aikamoisen stressin alla...
- Liittyen mihin? - Lordi Hurstin ystävälliseen tarjoukseen ostaa maatanne.
Kiinteistönvälittäjäni Lontoossa on erikoistunut myös palstoittamiseen.
Ehkä hän voisi auttaa neuvottelemaan korkeamman hinnan.
Kiitos, mutta tämä ei todellakaan kuulu sinulle.
Tietenkin se kuuluu. Kuulun myös perheeseen ja haluaisin auttaa.
Ja tämäkö on tulkintasi auttamisesta, niinkö?
Paloitella omaisuuttamme ja myydä se kalleimpaan hintaan?
Tulet maasta, joka ei ole juurikaan vanhempi kuin tuoli jossa istut.
Siellä se voisi olla käytännöllinen ratkaisu. Unohdat vain seitsemän vuosisataa ihmisiä, -
jotka ovat omistaneet koko elämänsä tämän maan viljelemiselle.
Laita joku muu tekemään se. Koneella, vähintään.
Kuka oikein luulet olevasi?
Heiluttelet siinä varustuksiasi kuin kiimainen kissa.
Jos tosiaankin haluat olla avuksi, Larita, -
luulen sinun tietävän, mikä on tarpeen.
Selvä. Luulen että asiantuntijan on aika näyttää, miten tätä peliä pelataan.
- Katsokaa... - Bravo!
Mikä urheilijatar, se on sanottava. Voitteko kuvitella? Fantastista.
- Lari, olen aivan ymmälläni. - Tunnen olevani ansassa. - En ymmärrä.
Se johtuu tästä talosta. Täällä leijuu kadotettujen haju.
Enkä voi kestää sitä enää yhtään kauempaa.
Täytyy lähteä pois maasta jälleen.
Ei vielä. Tämä on elämääni toistaiseksi, ja tiedät sen.
- Ja mitä osaa minä näyttelen siinä? - Onko sinun oltava noin äänekäs?
Tietenkin on. Olen amerikkalainen.
Mitä hyötyä tästä kinastelusta on? Se ei johda mihinkään.
Ei sitä tiedä. Se voi johtaa luonnolliseen loppuun.
- Sitäkö sinä haluat? - Haluatko sinä?
En. Haluan vain rauhaa ja hiljaisuutta.
Olet aivan liian nuori muistuttamaan tuollaisesta.
En mahda iälleni mitään... mummo.
Olen pahoillani, koska olen jättänyt sinut niin usein yksin. Oikeasti, olen pahoillani.
Hyvä. Tehdään sen eteen nyt jotakin.
Miksi ajamme näin lujaa?
Pakenemisen jännitystä.
Näette hienoa metsästystä tänään. Maan reiluinta metsästystä.
- Penni ajatuksistasi. - Pelkäänpä, ettei penni riitä, Pinkie.
Luulen, etten voi järjestää juhlia tänä vuonna.
- Mutta japanilaiset lyhdyt? - Peruutettu.
Täytyi valita, joko japanilaiset lyhdyt tai palvelijatar.
Et selviä tästä helposti. Tarjoukseni kellarista ja henkilökunnasta on yhä voimassa.
Ei olisi joulu, ellet niiaisi.
Ensimmäinen kirkas hetki sen jälkeen kun saavuin.
Miksi meillä ei voisi olla tällaisia hetkiä aina?
Miksikö? Koska et rakasta minua enää, kultaseni.
- Miten voit sanoa noin? - Avasin vain suuni ja sanat tulivat ulos.
Aloitetaan sitten alusta.
On paljon asioita, joita minun täytyy kertoa itsestäni. Hankalia asioita.
- En välitä niistä. - Minä välitän.
Se ei merkitse mitään. Luotan sinuun täysin.
Tule.
Osuma.
John!
Huippukohta.
En osaa päättää, kumpi on pahempaa. Se, että joudutte hiiviskelemään ulkosalla -
saadaksenne hiukan yksityisyyttä, vai se että jouduitte Veronican yllättämäksi.
- Kuka on Veronica? - Minä. Se on nimeni.
- En näe tässä mitään humoristista. - Ei, kultaseni, olet aivan oikeassa.
Näen tälle vakavia seuraamuksia. Se ei ole naurun asia.
- Sehän on vain naurun asia. - Julkinen paljastelu on laitonta. Jopa Amerikassa.
Joo. Olet oikeassa. Ja olemme tosi, tosi pahoillamme. Emmekö olekin?
- Minä en ole. Tämä on minun mieheni. - Ja tämä on minun kotini.
Ehkäpä heidän on aika lentää pesästä?
Eikä ole. He jäävät ja selvittävät tämän.
Ja sinä viet sen järkyttävän maalauksen ulos talostani.
Emme tarvitse enää yhtäkään muistutusta siitä, miten kevytkenkäinen olet.
- Oletko innoissasi, Furber? - Ylikuormitettu, sir.
- Neiti Hilda... - George-setä... Kuinka järisyttävää!
Furber, huomaan että tässä on parsaa.
- Aivan oikein, rouva. - Säälin Panda-parkaa. - No mitä nyt?
Lue. "The Detroit News". George-setä on supernuuskija.
Sanomalehtien keräily on todella ikävystyttävän miehen viimeinen pakopaikka.
Ikävystyttävä? Kaukana siitä. Se oli skandaali.
Eikö ollutkin... rouva Morley?
Rouva Tom Morley Detroitista, Michiganista.
Älä ole irvokas, Hilda.
Luulenpa, että minun on paras lopetella ateriani ennen kuin se nahistuu lopullisesti.
- Jälkiruokaa? - Olen aidosti järkyttynyt.
- Ei kiitos, kaadan sen aina päälleni. - Meitä on huijattu.
- Erityisesti tuollaisen juoksevan. - Tulta ja tulikiveä.
- Majoneesi on tasapainoista. - Lopettaisitteko tuon käytöksen heti?
Olen aina vihannut tuota kuvaa itsestäni.
Mikään ei ole milloinkaan voinut valmistella minua kohtaamaan tätä.
- Mitä? - Hän oli syytettynä murhasta.
- Minut vapautettiin syytteestä. - Ja sekö lohduttaa?
- Kerroin kyllä mieheni kuolleen. - Mutta et kertonut miten, vai kerroitko?
- Tietääkö John tästä? Sillä lailla... - Tämä asia ei kuulu meille.
Isä! Oikeasti.
Niin, varsinkin kun Hilda näki sellaisen vaivan kaivaakseen jutun esille.
Menen ulos tupakalle. Haluatko tulla mukaan?
Kiitos, Jim. Ei varmaankaan haittaa, jos menen.
Ei kuulu meille?
- Tästä ei puhuta. - Tämä nainen on tekemisissä poikamme kanssa.
- John ei olisi nainut häntä, jos olisi tiennyt. - Niinkö? - Miten olisit estänyt suhteemme?
- Olisi ollut sopivampiakin. - Äiti.
- Valitettavasti olen samaa mieltä kanssasi. - Helppohan se nyt on puhua.
Ei helppo, vaan sydäntä särkevä. Rakastan Johnia, mutta en sokeasti.
Marion, johtuuko tuo ääni ylenkatseesta vai astmasta?
Et voi noin vain ylenkatsoa meitä, rouva Morley.
- Niin kuin te. Olette hölmömpiä miltä näytätte. - Larita on aivan sinunlaisesi, vai mitä, isä?
Tuo oli mukavinta mitä koskaan olet sanonut.
Hei vain, onko meillä piknikki?
John, luulen että vaimosi pitää selittää tämä itse. Vai mitä, Larita?
Ennen kuin tapasimme... Minut kutsuttiin oikeuteen mieheni kuoleman vuoksi.
Se oli tympeää ja stressaavaa, -
mutta siitä lähtien kun minut todettiin syyttömäksi, -
en katsonut olevan tarpeellista rasittaa sinua yksityiskohdilla.
- Syyttömäksi? - Hän oli vastuussa miehensä itsemurhasta.
Oikeuden päätös oli itsemurha, mutta ei se siitä alkanut.
- Luulin sen olleen syöpä. - Se olikin.
Mutta hän oli niin parantumattomasti sairas.
Jos olisit tuntenut hänet, olisit ymmärtänyt miten anteeksiannettavaa se oli.
- Mies myrkytti itse itsensä. - Niin kaikki ajattelevat.
- Hän on musta leski. - Säälin sinua, Marion.
Niinkö? En kaipaa sääliäsi.
Nyt riittää. Teillä on tanssiaiset järjestettävänä, painukaa hommiinne.
Heti!
Hilda! Sisälle.
John...
Itketkö vihasta vai häpeästä?
En kummastakaan.
Tänne tuleminen on ollut elämäni lannistavin kokemus.
Miksi et kertonut minulle?
Halusin kyllä, mutta kaikki tapahtui niin nopeasti.
- Ei riitä selitykseksi. - Yritin kyllä, monta kertaa.
Mutta sanoit luottavasi minuun. Täysin.
Sinäkin päivänä pellolla kun näit, mitä ne typerät hurskastelijat tekivät.
- Muista, että he ovat perhettäni. - Minun ei pitäisi miettiä heitä lainkaan, elleivät he olisi.
Kuitenkin... sinun olisi pitänyt kertoa minulle.
Sinun olisi pitänyt rakastaa minua enemmän.
En voisi rakastaa sinua yhtään enempää.
Sinun olisi pitänyt rakastaa minua paremmin.
En ymmärrä sinua, Larita.
En ymmärrä sinua lainkaan.
Menetkö koko ajan vasemmalla jalalla?
Sinun kanssasi tanssiminen on kuin yrittäisi siirtää pianoa.
Mitähän amerikkalaisella on päällään?
Tai kenet hän myrkyttää.
Pidätkö pitkistä kuutamokävelyistä?
Vain silloin, jos seurassani on minua miellyttävä ihminen.
Saat minut aivan kokonaan. Larita potee yläkerrassa päänsärkyä.
Ja kukahan pikku typerys sen saikaan aikaan?
- Sinun pitäisi käydä katsomassa, miten Larita pärjää. - Kävin jo. Hän on kunnossa.
Tämä on ollut hyvin väsyttävä päivä hänelle, John.
- Mene ja saata vaimosi alakertaan. - En kantaisi siitä huolta.
Tunnet vaimoni, hän tulee sitten kun on valmis.
Sisään.
Nopeasti, muuten alibini menee.
Miksi istut pimeässä?
Katselen.
Ihmiset ovat kaikkialla samanlaisia kun heidän suojuksensa ovat alhaalla.
Näyttävät olevan kaikkialla samanlaisia myös silloin kun suojukset ovat ylhäällä.
Saanko?
- Kiitos ritarillisuudestasi tänään. - Olet vietävän rauhallinen kriisitilanteissa.
Oikeuden tuomari sanoi jotakuinkin samaa.
Miksi teit sen?
Miksi menit Johnin kanssa naimisiin?
Ensimmäinen mieheni oli vanhempi, ja hänen loppunsa oli sotkuinen.
Kauan sen jälkeen tämä...
poika, aito poika -
saapui niin raikkaana ja tahrattomana.
Menin hänen kanssaan naimisiin, koska kaikki muut suhteet näyttivät -
halvoilta ja likaisilta.
Ensimmäinen avioliittoni maksoi nuoruuteni, ja tässä minä varastan sitä joltakulta toiselta.
- Mitä aiot tehdä? - Parhaimpani.
- Davis, kiitos. Ja kiitos, Pinkie. - Ei kestä, kultaseni.
Katso nyt tätä väenpaljoutta.
He ovat tulleet vain sen Cincinnatin naisdemonin uusintaesiintymisen toivossa.
Saanko luvan?
Katso.
- Tangoa, kiitos. - Totta kai. Tangoa...
Tanssi kanssani, John.
- Lari, älä. - Tanssisitko kanssani?
Tuo oli hyvin ritarillista.
- Sinun täytyy käskeä heitä lopettamaan, äiti. - Ei täydy.
Mahtavaa! Upeaa!
Suoraan Buenos Airesin bordelleista, -
Lontoon Hippodromelta. Maestro, viekää pois.
Jim, tämä on loppu.
- Onnittelut, rouva. - Oletko juovuksissa, Furber? - Kyllä, rouva. Suunnattomasti.
- Olet täynnä yllätyksiä. - Niin olen, rouva.
- Minut jopa pidätettiin kerran. - Minkä vuoksi? - Kaksinnaimisen.
Siinähän sinä olet, Pinkie. Löysin sinut.
- Larita, minne menet? - Pois, Sarah. Johnin vuoksi.
- Kauas, kauas pois. - Voinko tehdä mitään?
Pidä hänestä huolta.
Minunlaiseni naiset väsyvät rakkauteen. Odotamme liikaa.
Mene Johnin kanssa naimisiin. Niin sen olisi pitänyt tapahtuakin.
- Olen pahoillani, että tulin tiellenne. - Rakastatko häntä näin paljon?
Mene. Suojaan selustasi.
- Suloinen Sarah. - Olenpa iloinen, että päänsärkysi loppui.
Ole kiltti, äläkä keksi käteviä sosiaalisia valheita puolestani.
- Äiti vain... - Taistelee pitääkseen kulissit pystyssä?
Olet osoittanut suunnatonta rohkeutta pitääksesi perheen yhdessä, Veronica, -
ja kunnioitan sitä, mutta en sitä manipuloivaa tapaa, jota käytät säilyttääksesi hallinnan.
Sota on ohi. Jatka eteenpäin.
Jatka eteenpäin. Sepäs olikin nokkelaa.
Herätys, Marion. Edgar ei tule takaisin.
Sormus ei ole jumissa, vaan sinä olet.
Ja Hilda, sinussa on ainesta, älä tuhoa sitä ilkeilyllä.
Mikä on neuvoni teille molemmille? Juoskaa.
Menkää ja katsokaa maailmaa omin silmin.
Niin laulavat seireenit, johdattaen merimiehet kuolemaansa.
Ainakaan minä en ole Medusa, joka houkuttelee heidät karikkoon.
- Ulos! - Larita? Lari?
- Lari, älä mene. - John, minun täytyy.
En voi elää täällä. En mitenkään.
Mutta olet vaimoni, ja rakastan sinua.
John, rakkaani... Sinä et tiedä, mitä rakkaus on.
Sinulla ei ole aavistustakaan, mitä tarkoittaa kun rakastaa toista niin paljon -
että voisi tehdä mitä vain hänen vuokseen.
Jopa ruiskuttaa heihin myrkkyä -
silloin kun he ovat liian heikkoja tekemään sen itse.
En usko, että pystyisit koskaan rakastamaan minua niin.
John, anna hänen mennä.
Anna hänen mennä, kadota auringonlaskuun piikittämään toista perhettä myrkyllään.
- Äiti... - Alahan mennä! Ennen kuin menneisyytesi tavoittaa sinut taas.
Äiti!
Senkin paholainen.
Äiti. Sulje suusi!
Ennustavat sään lämpenevän, rouva.
Niin, Furber, uskon sen kyllä. Kiitos.
- Hyvin avokätistä. - Jacksonille on jotakin erityistä. Varmista, että hän saa sen.
Tietenkin. Minne rouva on menossa?
- Kuka tietää? - Onnea matkaan.
- Niin sinullekin, Furber. - Voisitko toimittaa maalauksen myöhemmin, Furber?
Minne, sir?
Saatanpa nauttia hyvien uutisten toimittamisesta, sir.
Kultaseni, silloin kun meno muuttuu rankaksi, silloin rankinta on antaa mennä.
Lisää hulvatonta menoa osoitteessa: SubFinland.org
Hyvät naiset ja herrat, esittelen teille Orkesteri Kevytkenkäisen.
Pianossa kunnianarvoisa James Watson.
Bassossa Thomas "Bassokone" Mason.
Baritonissa Oren Marshall.
Christopher Webster, pasuuna.
Rummuissa herra David Rowntree ja Benjamin Bryant.
Ukulelessa Paul Woollard.
Kitarassa Christopher Montague.
Pyykkilaudassa Jason Boshoff.
Saksofoneissa Mike "Mikro" Smith ja Samuel Franke.
Klarinetit Christopher Caldwell ja Bradley Grant.
Trumpetit Gerard Presencer ja Christopher Storr.
Jousisoittimissa Sophie Solomon, Perry Montague-Mason, Emlyn Singleton, -
Boguslaw Kostecki, Peter Lale, David Daniels ja Joe Knight.
Kiitokset. Ja sahassa David Coulter.
Bandoneonia soittaa Ian "Tangomies" Watson.
Ja oboeta Katherine "St-John-St-John" St John.
Kiitos, Kate. Jazzhuilussa Stephan Elliott.
Michelle De Vries symbaaleissa.
Barnaby Thompson lusikoissa. Tristram Penna, gramofoni.
Kiitos, Tris. Ja banjossa Benedict De Vries.
Naiset ja herrat, olette olleet loistava yleisö.
Kertokaa ystävillennekin ja tulkaa pian takaisin.
Ja muistakaa olla valmiina.
Hyvää yötä. Kiitos.